- Miglė Munderzbakaitė
- Teksto dydis:
- Spausdinti
Švęsdami Lietuvos atkūrimo šimtmetį susiduriame su vadinamąja progine kultūra. Valstybės jubiliejaus proga kuriami filmai ir spektakliai, leidžiamos knygos, rengiamos parodos ir koncertai – vyksta oficialios, reprezentacinės kultūros sujudimas. Kokias galimybes kūrybai atvėrė šimtmečio minėjimo programa ir kaip jomis pasinaudota?
Ar specialiai šiai progai sukurti darbai pateikia aktualių, įdomių mūsų istorijos ir tapatybės interpretacijų? Ar apskritai proginės kultūros produktai gali tapti ne tik iškilmingų švenčių dekoracija, bet ir suteikti reikšmingų, jaudinančių patirčių, provokuoti naujai pažvelgti į valstybę ir mūsų vietą joje?
Tokiai temai skirta diskusija "LT100: ar kultūrinė programa veža?" vyko Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Menų fakultete Kaune, "VDU kultūros dienų" renginio proga. Diskusijoje dalyvavo teatro kritikas, Panevėžio J.Miltinio dramos teatro meno vadovas Andrius Jevsejevas (A.J.), meno istorikė, knygų autorė, parodų kuratorė Rasa Žukienė (R.Ž.), menotyrininkė, "Kaunas – Europos kultūros sostinė 2022" kuratorė Daiva Citvarienė (D.C.), kino prodiuseris, kino reklamos agentūros "CinemaAds" vadovas Mantvidas Žalėnas (M.Ž.) ir filosofas, tuometis kultūros ministrės patarėjas Viktoras Bachmetjevas (V.B.). Į diskusiją, kurią vedė menotyrininkė Linara Dovydaitytė (L.D.), įsitraukė ir teatrologė Jurgita Staniškytė (J.S.).
Valstybės šimtmečio minėjimo planuose pasigedau postūmio gilesnei to sudėtingo šimtmečio refleksijai.
L.D.: Kas yra proginė kultūra ir kam ji reikalinga? Štai Lietuvoje švenčiame Lietuvos valstybės atkūrimo jubiliejų. Šventė vyksta įvairiais lygiais – ir politiniu, ir diplomatiniu, ir, žinoma, kultūriniu. Kultūros ir meno lauką sudrebino galimybių gausa – 2017–2018 m. Valstybės atkūrimo šimtmečio programai skirta daugiau nei 10 mln. eurų, numatoma iki 1 000 renginių Lietuvos regionuose, 75 renginiai užsienyje. Menininkai ir kultūros organizacijos galėjo dalyvauti daugybėje konkursų, organizuotų tiek valstybiniu, tiek vietos savivaldos lygiu. Taigi, iš vienos pusės, proginė kultūra yra tai, kas, kaip sakoma, nuleista iš viršaus, kas skirta valstybinėms šventėms, kritiškai kalbant, konjunktūrinis dalykas. Iš kitos pusės, kai Lietuvos kultūra ir menas nuolat gyvena finansinių suvaržymų režimu, proginė kultūra kūrėjams tarsi atveria papildomų galimybių įgyvendinti naujus projektus. Kaip jūs vertinate proginės kultūros reiškinį?
– V.B.: Kaip ir kiekvienu atveju, prieš norint vertinti sėkmę ar nesėkmę, reikia įvardyti įvykio pobūdį ir žanrą. Šiuo atveju minime gimtadienį – tai ir brėžia veikimo krypties trajektorijas. Viena vertus, gimtadienis yra proga švęsti. Svarbu pastebėti, kad jei į gimtadienio šventę ateini nenusiteikęs švęsti, tikėtina, jog šventė tau nepatiks. Gimtadienis taip pat yra proga refleksijai – apmąstyti, kas nuveikta, susiorientuoti, kur esama, paplanuoti, ką veikti toliau. Mano nuomone, būtent šios dvi dimensijos apibrėžia ir Lietuvos valstybingumo atkūrimo šimtmečio minėjimą. Iš vienos pusės, bandyta ir bandoma sutelkti visuomenę šventei, iš kitos pusės, inicijuojama refleksija. Ir vienu, ir kitu atveju menininkų, meno vaidmuo yra labai svarbus. Kitas dalykas, sakyčiau, labiau techninis – yra politinės valdžios, valstybės ir menininko santykis. Nors ir tikimės, kad valstybė inicijuos tam tikrus procesus, suteiks finansinę pagalbą, tačiau visi sutinkame, kad menininko nepriklausomybė ir kūrybos laisvė yra nekvestionuojama vertybė.
– M.Ž.: Kinas su dovanomis, man atrodo, į Lietuvos gimtadienį ateis pavėlavęs visus metus. Juk iš tiesų visi tie valstybės užsakymai bus sukurti 2019 m. Mano nuomone, jie silpnoki. Pavyzdžiui, konkursą laimėjo filmas "Izaokas" apie žydšaudį. Taip, sutinku, mes turime kalbėti ta tema, bet ar toks filmas kelia pasididžiavimą? "Pelėdų kalnas", "Emilija iš Laisvės alėjos" surinko apie 100 tūkst. žiūrovų, bet tai nėra geras pasiekimas, jeigu aš su savo pigia komedija surenku 240 tūkst. Reikėtų tokio filmo kaip "Skrydis per Atlantą", kuris savo laiku surinko apie 400 tūkst. žiūrovų.
– D.C.: Man atrodo, kad mes gyvename savotišku lūžio metu: viena vertus, turime iš sovietmečio atėjusį mąstymą, kad visos valstybinės datos, šventės, įvairios progos, jubiliejai yra mums svetimas, primestas dalykas, nuleistas iš viršaus, kuriame prieš savo valią turime dalyvauti. Kita vertus, stebime reikšmingus visuomenės nuostatų, elgsenos pokyčius. Pavyzdžiui, per Vasario 16-ąją Istorinę Prezidentūrą ir jos naująją parodą aplankė apie 10 tūkst. žmonių, o tai yra fantastika muziejų srityje. Žmonės nebėra nusiteikę prieš proginę kultūrą, šiandien jie nori patriotinio turinio: filmų, parodų, pasakojimų, susijusių su valstybės istorija. Kitas dalykas – galbūt kultūros kūrėjai, menininkai nėra pasiruošę šiuolaikiškai pažvelgti į istoriją, ją permąstyti.
– R.Ž.: Valstybės atkūrimo šimtmečio šventimo programoje akcentuojama Vasario 16-oji ir Dainų šventė. Dainų šventė niekuo nebus kitokia, negu būdavo, tai bus lietuvių šventė. Tačiau man visada kildavo klausimas – kodėl Lietuvoje dainų šventėse nedalyvauja kitos mūsų šalies piliečių grupės, tautinės mažumos? Kitas dalykas: švenčiant šimtmetį bibliotekos, muziejai, internetas vis siūlo žaisti ir būtent taip, per žaidimą, švęsti. Vaikai renka taškus, smaigsto vėliavėles. Vyresniesiems, pavyzdžiui, siūloma sėsti į savo automobilius ir lankyti įžymesnes istorines vietas. Kiek kartų jau matyta... Siūlymai žaisti ir pramogauti yra to beveik nekintančio valdžios požiūrio į savo pilietinę tautą išraiška. Vis dar tebemanoma, kad tautai tereikia duonos ir žaidimų.
Mano manymu, šventė – tai ir apmąstymo laikas, kai bandai susumuoti, kas su tavimi (šiuo atveju – šalimi), įvyko, kas nuveikta, kas pavyko ir kas ne. Valstybės šimtmečio minėjimo planuose pasigedau postūmio gilesnei to sudėtingo šimtmečio refleksijai. Juk šimtmetis buvo toks įvairus: ir kūrybingas, ir tragiškas, ir veržlus. Skirtingi tautos gyvenimo laikotarpiai susiniveliavo. Šimtą metų skynėme vien pergales, o sovietmetis nepaliko randų, nebuvo nei pergalių, nei pralaimėjimų? Kino kūrėjai galbūt aiškiausiai atsigręžė į tą sudėtingą mūsų gyvenimo etapą. Bet kaip tai yra pateikiama, čia dar galima atskirai kalbėti. Neblogą įspūdį patyriau žiūrėdama operą "Post Futurum". Tai proginė opera, bet joje iškelti visai rimti klausimai apie valstybę, tautą ir jos kūrėjus.
– A.J.: Man irgi patiko palyginimas su gimtadieniu. Į gimtadienį, žinoma, pirma reikia nueiti, bet kartais tie kvietimai tokie, kad tu supranti, jog ten tavęs visiškai nelaukia. Mūsų valstybės atkūrimo šimtmetis baigiasi tuo, kad miesto meras nori iškelti didelę vėliavą ant teatro pastato, nes tai vienas aukščiausių taškų miesto centre. Praktiškai viskas tuo baigiasi, mes gyvename savo gyvenimą, vykdome savo perspektyvinę programą ir taip susidėjo, kad šimtmečio programa bus įgyvendinama 2019–2020 m. Važiuodamas į diskusiją bandžiau prisiminti kokių nors šimtmečio minėjimui sukurtų kūrinių, bet nelabai ką prisiminiau, išskyrus jau minėtą operą "Post Futurum". Šiaulių dramos teatre – "Mindaugas", bet jis, ko gero, finansuotas ne iš šios programos. Tad teatrai tiesiog gyvena savo gyvenimą.
– L.D.: Tuomet kyla klausimas: ar mes apskritai pastebime tuos proginius kūrinius, kiek ir kokių jų yra sukurta?
– V.B.: Sakyčiau, kad dar anksti kalbėti apie tai, kas sukurta ir kokią reikšmę tai turės. Vienas pagrindinių kriterijų menui yra laiko išbandymas. Būtent todėl reikalinga laiko distancija, kad galėtume ramiai apžvelgti, kas pavyko, kas turi išliekamąją vertę, o kas ne.
– M.Ž.: Aš nepaminėjau gerų dalykų. Greit atsiras, tikiu, geras filmas "Tarp pilkų debesų" (pagal Rūtos Šepetys romaną), kuriuo mes visam pasauliui kalbėsim apie savo istoriją. Bet valstybė čia prisidėjo tikrai kukliai. Aš taip pat džiaugiuosi, kad Lietuva jau pribrendo ir užaugino tokių žmonių, kurie nori ateiti į tą gimtadienį ir švęsti patys. Pavyzdžiui, Olegas Šurajevas sukūrė filmą "Grąžinkime nepriklausomybę" ir jis buvo gana gerai lankomas. Kažkada dirbau prie filmo "Nematomas frontas", į kurį irgi labai mažai pinigų investavo valstybė, bet jis sukėlė tikrai didelę patriotinę audrą.
– L.D.: O kaip su proginės kultūros produktų kokybe? Ar jiems reikėtų taikyti kažkokius kitus kriterijus?
Prie Lietuvos šimtmečio programos šūkio "Pažink! Kurk! Švęsk!" aš palinkėčiau ketvirto – "Pamąstyk!".
– D.C.: Kiek teko susidurti, atrodė, kad valstybinėse institucijose susiformavo tam tikras specifinis vaizdinys, kaip šimtmetis turėtų būti švenčiamas – fotografuosime šimtamečius, dainuosime dainas ant piliakalnių, sodinsime giraites ir pan. Pažiūrėjus šimtmečio tinklalapį pamatysime tam tikras tokių renginių klišes. Be to, niekaip negaliu suprasti, kodėl šioje šimtmečio šventėje mes taip akcentuojame pačią gimimo dieną ir tarpukarį. Juk šimtmetis yra visas valstybės gyvenimas, visas 100 metų. Tarsi tas kitas laikotarpis yra ne mūsų, tarsi kita istorijos dalis būtų svetima.
Todėl beveik kaip išimtis šioje programoje ir vienas įdomesnių man atrodo "Kaunas 2022" projektas – tarptautinė jaunimo stovykla "100 pirmų kartų", nors jis nėra gavęs valstybės finansavimo. Šiame projekte aktualiai ir inovatyviai bus kalbama apie istoriją, miesto tapatybę, atmintį, kartu – apie bendruomeniškumą, kūrybiškumą ir naujas miesto kultūros sektoriaus bendradarbiavimo formas.
Kalbant apie šimtmečio programą užsienyje, dalyvavimas Londono knygų mugėje ar Baltijos šalių meno parodos pristatymas Orsė muziejuje Paryžiuje yra gera proga mūsų valstybei kartu su kitomis Baltijos šalimis prisistatyti pasauliui. Kiek minėta paroda padarys įtakos meno istorijai, tai jau kitas klausimas, bet tai neabejotinai politiškai svarbus renginys, primenantis pasauliui apie mus. Beje, paradoksalu, bet atidaryme supratau, kad M.K.Čiurlionį vis dar atranda ne tik pasaulis (nors jau 2000 m. tame pačiame muziejuje buvo surengta personalinė jo darbų paroda), bet ir patys lietuviai. Taikli buvo vienos prancūzės replika: "Čiurlionį galite pamatyti ir arčiau, Kaune." Ji rodo, kaip mes patys dažnai nevertiname ir nesuvokiame to, ką turime. Taigi kartais reikia nuvažiuoti į Paryžių, kad sužinotum apie M.K.Čiurlionio dailės muziejų Kaune.
– R.Ž.: Kalbant apie šią parodą, aš noriu atkreipti dėmesį į parodos pavadinimą "Laukinės sielos. Baltijos šalių simbolizmas". Pirmas dalykas – meno istorijoje Baltijos šalių simbolizmas niekad nebuvo išskiriamas kaip atskiras reiškinys. Buvo žinomas Rytų Europos, Vidurio Europos simbolizmas, o dabar randasi naujas terminas, truputį pritemptas, bet gal jis ir prigis, mums tai naudinga. Kitas, labiau stebinantis dalykas – pavadinime atsiradęs pasakymas "Laukinės sielos". Jame slypi toks mums ne visai malonus kolonijinis požiūris. Nė vienas iš to laiko autorių nebuvo joks laukinis. Tai buvo menininkai, kurie daug keliaudavo po Europą, mokėsi įvairiausiose meno mokyklose, lankė parodas, skaitė filosofijos veikalus, buvo išsiugdę geras manieras ir puikų skonį. Visa tai nunyko po Antrojo pasaulinio karo, bet parodoje juk eksponuojami XX a. pradžios dailininkai. M.K.Čiurlionis ir laukiniškumas? Tai nesąmonė. Sakyti, kad Baltijos kraštų dailininkai buvo kažkokie laukiniai, yra didelė klaida.
– A.J.: Žinoma, teatre yra renginių, spektaklių, bet nė vienas nėra taip tiksliai pririštas prie šimtmečio – tiesiog taip jau atsitiko, kad jie įvyko 2018 m. Pačiame J.Miltinio dramos teatre organizuota fotografo Algimanto Aleksandravičiaus paroda "Šimtmečiui šimtas". Klausimas, kokios nuotraukos ten bus eksponuojamos – ar tos pačios, 30 metų senumo? Tiesiog šįkart jų yra ne 37, o 100... Švęsdami ir neva apmąstydami savo egzistencijos šimtmetį, mes iš tikrųjų nieko neapmąstome, o tik apsikarstome koplytstulpiais, vyčiais, vėliavomis, himnais, senoliais, piliakalniais, tačiau negalime pasakyti, kas esame ir ką čia veikiame.
– J.S.: Klausantis jūsų minčių susidarė toks įspūdis, kad esame tarp dviejų kraštutinumų. Pasitelkiant minėtą gimtadienio metaforą – viena vertus, žiūrime į jubiliato šventę kaip į darbą, į kurį svečiai renkasi tik už nemenkus pinigus. Kita vertus, esama ir labiau vakarietiško gimtadienio, kai svečiai rengia siurprizą jubiliatui, apie kurį jis nieko nežino. Ar galima sakyti, kad Lietuvos valstybės atkūrimo šimtmečio minėjimo renginiai atsiduria kažkur šių dviejų kraštutinumų skalės viduryje? Ar pastebite vadavimosi iš tos sovietinės proginės kultūros ženklų? Gal atsiranda didesnis bendruomenių įsijungimas, iniciatyvos iš apačios, tam tikri karnavališki, rezistenciniai momentai?
– D.C.: Man atrodo, mūsų gimtadienio vakarėlis yra teminis ir jis vyksta Rumšiškėse. Todėl visos vakarėlio dovanos, apranga, muzika yra siejama su šia tema.
– R.Ž.: Tiesa, prie kokybiškesnių įvykių, be minėtos operos, priskirčiau televizijoje rodomus dokumentinius filmus, Juozo Budraičio vedamas laideles. Jos aiškios, kokybiškos ir stilingos. Galima padėkoti redaktoriams.
– L.D.: Gal kolektyvinis gimtadienis kažkiek skiriasi nuo individualaus gimtadienio, nes kolektyvinį gimtadienį švenčia labai daug jubiliatų. O mene apskritai nėra lengva rasti tokių dalykų kaip šventimas, linksmybės, juokas ir pan. Iš meno kūrinių dažniausiai reikalaujame kažko daugiau.
– A.J.: Prie Lietuvos šimtmečio programos šūkio "Pažink! Kurk! Švęsk!" aš palinkėčiau ketvirto – "Pamąstyk!"
SUSIJĘ STRAIPSNIAI
-
Kova prieš svaigalus: numatyta imtis maždaug pusšimčio priemonių
Siekiant šalyje mažinti alkoholio, tabako ir narkotikų vartojimą, per artimiausius kelerius metus planuojama įgyvendinti naujas prevencines programas, stiprinti bendradarbiavimą tarp barų, klubų ir saugumą užtikrinančių institucijų. ...
-
Lietuvoje švenčiama Žolinė, žvejybai neprireiks leidimų
Lietuvoje ketvirtadienį švenčiama Švč. Mergelės Marijos dangun ėmimo diena – Žolinė, šalies miestuose vyks įvairūs renginiai, o žvejoti bus galima nemokamai ir be leidimų. ...
-
Name Vilniuje kilus gaisrui, žuvo buvęs Vrublevskių bibliotekos vadovas su žmona9
Name Vilniuje, Rudausių Sodų 13-oje gatvėje, trečiadienį kilus gaisrus, mirė du žmonės, nurodė Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas. ...
-
Ministerija: dėl trikdžių apribotas naudojimasis paslaugomis socialinės paramos šeimai sistemoje
Dėl techninių trikdžių Socialinės paramos šeimai informacinėje sistemoje (SPIS) vartotojai laikinai negalės naudotis vienkartinės išmokos nėščiai moteriai, išmokos gimus vienu metu daugiau kaip vienam vaikui skyrimo paslau...
-
Iš stovyklos – tiesiai į ligoninę: mažamečiams infekciją sukėlė maistas?2
Vaikų stovykloje Tauragės rajone įtariamas apsinuodijimo maistu protrūkis. Dėl galimo gastroenterito ir kolito keletas mažamečių, buvusių toje pačioje stovykloje, paguldyti į ligoninę, pranešė Valstybinė maisto ir veterinarijos tarnyba (VM...
-
Kariuomenė: liepą suintensyvėjo prieš Lietuvą nukreipta Rusijos ir Baltarusijos propaganda3
Lietuvos kariuomenės analitikai praėjusį mėnesį Rusijoje ir Baltarusijoje stebėjo išaugusį informacinį spaudimą, nukreiptą prieš Lietuvą, daugiausia fiksuojant su gynyba susijusių propagandinių pranešimų. ...
-
Vyriausybė: mokykloms bus leista sudaryti vieną mažesnę 11 klasę, bet tik su išimtimis
Mokykloms bus leista sudaryti vieną mažesnę nei 21 mokinys vienuoliktą klasę, bet tik atitikus sąlygas, trečiadienį nutarė Vyriausybė. ...
-
Šokiravo kraupus vaizdas: visiems matomoje vietoje – kaugė šunų gaišenų22
Atvykusią pasiimti savo nugaišusio šuns vilnietę nemaloniai nustebino pamatytas vaizdas Vilniaus gyvūnų globos namuose. Viešoje vietoje moteris išvydo kaugę gyvūnų gaišenų. Negana to, jai teko susidurti su itin n...
-
Į konteinerius – šimtai tonų tekstilės3
15 tonų – tiek tekstilės gaminių pernai klaipėdiečiai įdėjo į specialius tekstilei skirtus konteinerius. Tokiose talpyklose renkami ne tik drabužiai, bet ir rūbų aksesuarai, patalynė, užuolaidos, avalynė. Pasitaiko, kai į tekstilės kontei...
-
Žolynų stebuklai iš arti: kūrėja savo darbais įamžina augalus4
Katalikiška šventė Žolinė, lig šiol išlaikiusi ir daug archajinių elementų, yra ypatinga diena iš augalų meną kuriančiai Eglei Novogrodskienei. Ši diena tarsi vainikuoja visų metų kūrėjos darbus – žo...